A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ SOROZATA
- Jó estét! - Jó estét!
A Ház terasszal egy olyan műsor, amiben azt figyelhetjük meg,
hogyan él együtt hat idegen ember.
Mi csak egy gyönyörű házat és kocsikat biztosítunk.
- Nincs forgatókönyv. - Nincs.
Shochan ezen a héten is filmet forgat.
HACSIMURA RUI WASHINGTON WIZARDS
Múlt héten megtudtuk, hogy Rui nagy rajongónk.
Tényleg az.
- Igazi rajongóként figyeltél múlt héten. - Igen!
A véleményei logikusak és megalapozottak.
Nagyon imádom.
Ruka viszont... Hát, lehet, hogy kegyetlen lenne összehasonlítani Ruival.
- Bizony... - Nagyon jók a hozzászólásai.
- Rui 21 éves. Egy évvel idősebb. - Rukának van még egy éve.
De Ruka egy év alatt tudna ennyit fejlődni?
Nehéz helyzetben van.
De Ruka fejlődni szeretne, nem? Hiszen Pókember akar lenni.
A Marvel képregények Pókembere.
Hogy menő legyen, mint Rui.
Olyan, mint egy kisvárosi kosaras, aki az NBA-ban szeretne játszani.
Ezt a metaforát továbbvíve Ruka még csak labdához sem ért eddig.
- Pontosan. - Így van.
Még csak most döntötte el, hogy normális cipőt fog venni.
Most fedezte fel a kosárlabda jelet a báron,
szóval azzal kezdi, hogy meglátogatja.
Eljössz a nyitókoncertre?
Harmadikán költözöl ki?
Nem aznap, de nem sokkal utána.
De ha most kell döntést hoznom...
Nem hiszem, hogy annyira komoly a vonzalmam.
Van, aki azonnal járni kezd másokkal,
de van, aki ezt nem szereti. Kétféle hozzáállás van.
Szóval Riszakó nem szereti elsietni?
Szerintem nem.
Inkább alaposan végiggondol mindent, mielőtt döntene.
- Nem illik a műsorba! - Kenny is ilyen.
- Igazad lehet. - Hát...
Aztán Haruka...
- Haruka Juszukével vacsorázott... - És nyilvánvalóan játszadozik vele.
Nézni is fájdalmas volt.
Tetszik a kisugárzásod.
- A kisugárzásom? - Úgy értem,
az energiád.
Nagyon megfogott.
Köszönöm.
Tetszik, hogy olyan vagy, mint egy édes kisállat.
Mindig is nagyon cukinak tartottalak.
Remélem beleszeret.
Erősen elhatárolódott tőle, amikor azt mondta, Juszuke nem izgatja.
Azt gondolja: „Ha még pár év múlva is érdeklődik irántam,
talán randizok vele, ha elég gazdag.”
- Ennyire nem durva a helyzet. - Ja.
Nem ezt mondta.
De tényleg jó élettárs lenne.
Ez a tulajdonsága élete végéig kísérteni fogja.
Igen.
Ki kell találnia, hogyan lépjen ki a „kedves, de unalmas” kategóriából.
Ez lesz a története.
Szerintem Laurennél is ez lehetett a helyzet.
Remélem, látni fogjuk, mit tanult abból az esetből.
Így van. Ezután láttuk a koncertet, ami miatt Riszakó és Kenny irányt váltott.
- Kenny koncertet tartott. - És sírás lett a vége.
Írt egy dalt Riszakóról.
- Beszélt a dalról. - Nyilvánvalóan róla szólt.
Én is sírtam volna.
Szeretném, ha átgondolnád a válaszod,
amíg még a házban vagyok.
Jól átgondolom.
Viszlát később.
Miért nem csókolóztak?
Pedig jó időzítés lett volna.
- Várj, mi? - Te már...
Lehetetlen...
- Te már csókolóztál? - Hát persze!
- Mi? - Elhiszed ezt, Tokui?
Nem hittem volna, hogy valaha megcsókolod a feleségedet.
- Hát ez az! Csalódtam. - Én is.
Rui, te mit gondolsz a jelenetről?
- Elég részeg volt, nem? - De, igen.
Vajon csak az alkohol segítségével tud határozott lenni?
Ott a pont.
- Kellett neki az alkohol. - Igen.
Ha ivás nélkül is ilyen lenne,
jól összeillenének.
Riszakónak bejön a határozottság.
- Gondolom, igazad van. - Szeretné, ha ő irányítana.
Olyan, mintha már ismernéd Riszakót.
- Micsoda bölcs gondolatok. - Mintha az exe lennél.
14. HÉT
Elmondta az érzéseit. Én pedig elmondtam...
EGY PILLANAT TÜRELMET KÉREK
...mennyire fontos nekem.
- A nézőpontomból... - Jártok?
- Nem... - Döntöttetek?
Nem, még mindig gondolkodom.
Jó volt először dolgozni látni, nem?
- Mármint a színpadon. - Nagyon menőn nézett ki.
- Dögös volt! - Rögtön összejönnék azzal,
- aki ír nekem egy dalt. - Libabőrös lettem.
Szuper volt a színpadon.
Változtatott valamin az, hogy láttad?
Igen...
Egyszer ugyan már elutasítottam,
de meghatott a szeretete és az őszintesége.
Bejött, hogy akkor is kifejezte irántam az érzéseit,
amikor nem tudta, hogy viszonzom-e őket.
Szóval még mindig nem tudod, de hamarosan rájössz?
Szerintem igen.
- Megyek vacsizni. - Oké.
Történt valami, amíg Okinawában voltam?
Ruka rád mozdult?
- Mi, Ruka? - Nem tudom.
Mostanában eléggé érdeklődik irántad.
Rukával semmi sem...
Semmi nincs köztünk...
Szerintem most inkább magára kellene koncentrálnia.
Szóval nincs semmi.
A múltkor beszéltem Riszakóval a tetőn.
Mondtam neki, hogy aggódom, hogy nem tudnék miről beszélni Rukával.
Rákérdezett, hogy mit érzek Sóhei iránt.
És nagyon meglepődtem a kérdés miatt.
Őszintén szólva, nagyon belezúgtam. Csak azért mondom, hogy mindent tudj.
- Oké, értem. - Tényleg úgy éreztem.
Kedveltem. Még a rajzolás közben is
próbáltam olyasmiket készíteni, amiket királynak tartott volna,
vagy amit legalábbis érdekesnek tartana.
Próbáltam lenyűgözni.
- Nem tudtam. - Igen, így éreztem.
Nagyon bejött.
Emlékszem, egyszer elmesélted, mit mondott neked.
Amikor rólam kérdezted,
- azt mondta, csak barátként tekint rám. - Igen, emlékszem.
Jó volt tudni, mert kíváncsi voltam.
A tudatalattimban éreztem, hogy csak barátok leszünk.
De amikor meghallottam, bebizonyosodott...
Próbáltam elengedni az érzéseimet.
Miért nem akarod ezt érezni?
- Nem tudhatod, hogy tényleg így érez-e. - De hát...
Ha tényleg úgy gondolod, hogy jó arc és bejön neked...
Tényleg úgy gondoltam.
- Csak múlt időben? - Hát...
Jó lenne.
VATANABE KAORI ILLUSZTRÁTOR
MACUZAKI SÓHEI SZÍNÉSZ
OKUJAMA HARUKA SZÍNÉSZNŐ
JOSIHARA KENDZSI ZENÉSZ
TANABE RISZAKÓ FITNESZEDZŐ
NISINOIRI RUKA RÉSZMUNKAIDŐS ELADÓ
HÁZ TERASSZAL: TOKYO 2019-2020
MATSUE, TOKIÓ
MONSTER PK - PARKOUR KRT. MISSION U. - TOKIÓ SUGÁRÚT
TAISI PARKOUROS
Jó lesz!
Nagyon jó!
Király... kivéve a bukfencet a végén.
Szuper!
Egy hónapig sérült voltál.
Remélem, ez idő alatt átgondoltad a döntéseidet.
Igen, jó ideig gondolkodtam.
Idegesített! Főleg, mert gördeszkán történt.
Azt gondoltam: „Mi a fenét csinálok?”
- Hülyének éreztem magam. - Vicces volt.
De nőtt a motivációm, hogy megtanuljam irányítani a testem.
Egyébként mi újság?
MONSTERPK VEZETŐ
Egy srác bevallotta az érzéseit irántam.
- Komolyan? És? - Kenny volt... Nem tudtam, mit tegyek.
Hogy hogyan reagáljak.
- Kennynek? - Igen.
Majdnem megcsókolt.
De a pillanat hevében kikerültem.
- Miért tetted ezt? - Nem tudom.
Akkor nem számítottam rá.
Szóval lepattintottam.
Szerintem ott mutatkoztak meg a valódi érzéseid.
- Igen? - Valószínűleg.
Az élet tele van hirtelen döntésekkel. És amikor jött egy ilyen pillanat,
ösztönösen és őszintén válaszoltál.
Szerintem.
Még ha 99%-ban biztos is vagy benne,
hogy menne az ugrás, az az 1% a véged jelentheti.
Nem sikerülne.
Az azonnali reakciód, hogy: „Hát, nem is tudom...”
bizonyíték arra, hogy nem hiszed, meg tudnád csinálni,
vagy tudod, hogy nem is akarsz ugrani.
Nem tudom, melyik igaz.
CSAVARGOK - KENNY FORGATÁSON - SÓHEI
Mi jót csinálsz?
SIZUOKÁBAN - KAORI DOLGOZOM - RISZAKÓ
Elmentem pár Harley boltba ma.
Oké.
- Adtak szórólapokat. - A sindzsukui boltban?
Ez Szetagajában volt. Csak nézelődtem.
Olyan helyeket keresek, ahol dolgozhatnék a Muraszaki Sports után.
- Ott akarsz dolgozni? - Jó lenne.
- Tényleg? - Aha.
Még mindig a marveles álmod hajt?
- Igen, király lenne a Marvelnek dolgozni. - Értem.
Nemrég azt mondtad, hogy szeretnél
- egy Marvel témájú kávézóban dolgozni. - Az a hely...
A belseje nagyon menő, és egész nap Marvel filmeket vetítenek.
Nagyon tetszett.
Múltkor elmentem oda munka után.
- De nem keresnek dolgozókat. - Értem.
De ittam ott egyet.
Egy vasemberes sört.
- Jó kis hely. - Tényleg?
Lehet, hogy lekezelőnek hangzik tőlem,
de szeretném, ha összeszednéd magad.
Hogy érted?
Úgy, hogy...
Amikor a Rod Motorsos haverokkal nyaraltam,
volt egy harmadikos fiú, Rei. Te is találkoztál vele, emlékszel?
Ja, igen.
Ő is Marvel karakter akar lenni.
- Pontosan az az álma, mint neked. - Értem.
Ami miatt azt gondolom, hogy az esetedben elég éretlen álmokról van szó.
Szerintem jobban oda kellene figyelned,
- hogy mit mondasz... - Értem, de szerintem minden pasi
Marvel karakter szeretne lenni.
De azért nem ugyanaz,
amikor valaki 20 évesen mondja, hogy Marvel karakter lenne,
mintha harmadik osztályos korában tenné.
Elég nagy a különbség.
Amikor konkrétan arra kérdeznek rá, hogyan szeretnél a Marvellel dolgozni,
nem azt mondod, hogy színész akarsz lenni, hanem azt, hogy Pókember.
Értem, hogy rajongsz érte.
Biztos jó móka lenne hálót lőni a kezedből.
Inkább az a kérdés, hogy ezt hangoztatni kell-e.
Nem baj, ha szereted a képregényeket.
- De igazi szuperképességekre várni... - Értem, amit mondasz, de...
CGI-jal meg lehetne oldani, hogy hálót lőjek a kezemből, mint Pókember.
- A közönség bevenné? - Aha.
- Mintha itt lenne Pókember? - Igen.
- Erről szólnak a filmek... - Ezt akarom átélni.
- Érted? - Ezt akarod átélni?
- Lehet, hogy furán fogalmaztam... - Mi?
Azt akarom, hogy olyan legyek a nézőknek, mint Pókember.
Számtalan lehetőséged van, mivel még csak 20 éves vagy.
Szeretném, ha realisztikusabb céljaid lennének.
Biztos lennének olyanok, akik drukkolnak neked,
hogy Pókember lehess.
De nem hiszem, hogy ezek az emberek valóban jót akarnak neked.
Például, ha tényleg több országban akarsz dolgozni,
- meg kell tanulnod egy másik nyelvet is. - Igen.
Tanultál angolt mostanában?
- Nem. - Nem?
Azzal kellene kezdeni.
Úgy érzem, könnyebb beszélgetések alapján tanulnom.
Úgy érzem, könnyebb úgy tanulnom,
ha beszélgetek, mondjuk a turistákkal, akiket a munkahelyemen látok.
- Külföldi látogatókkal? - Igen. A kiejtés miatt.
- Érted mi az, amikor azt mondom: „it's”? - Aha.
Nem tudom, mit jelent pontosan...
- de használom a beszélgetésekben. - Használod azt, hogy „it's”?
Ott van a „this” is. Az mit is jelent?
- Azt se tudom... - Azzal mutatsz rá dolgokra.
Igen. A boltban is meg fogom kérdezni, hogy „This one?”
Így sokkal jobban szeretek tanulni.
Megvan, hogy „Just a moment please?”
Nem tudom, mit az a „just” meg a „moment”, de a „please” az azt jelenti, várj, nem?
- A „please”... - Azt jelenti várj, vagy maradj ott, nem?
Én így értelmeztem.
Akkor használod a „please”-t, amikor kérsz dolgokat, mondjuk egy cipőt.
Körülbelül egy hónapja jött az ötlet, hogy angolul tanulsz
a céljaid elérése miatt, igaz?
Könnyű mondani, hogy csinálni fogsz valamit, vagy valami akarsz lenni.
De be is kell tartani ezeket,
és tenni kell azért, amit el akarsz érni.
Így lehet a célokat teljesíteni.
Ha nem cselekedsz, akkor úgy fog tűnni,
- mintha csak az árral úsznál. - Úgy nézek ki?
Elég céltalannak tűnsz.
Ez nem tetszik.
Az lesz belőled, amit a legjobban utálsz: csak egy béna srác.
Nem akarok béna srác lenni.
SIBUJA, TOKIÓ
MEGAN BÁR ÉS PÉKSÉG
Mi újság?
- Remélem, jól vagy. - Én is.
Hamarosan jön a kiállításod.
Igen! Te nem most mutatod be a munkáidat?
TSUNOO MAI ÍRÓ
- A „bogárkiállításodat”. - Jövő héten kezdődik.
- A belvárosi galéria Roppongiban? - Igen, az az.
Köszönöm, hogy eljöttél! Tudom, hogy elfoglalt vagy.
- Tegnap... - Na, mesélj!
Találkoztam Jamanaka professzorral,
a Tokyo Techről. Vagy a Tokiói Egyetemről? Mindig összekeverem.
Mindegy is. Találkoztam vele.
Már három éve dolgozom illusztrátorként,
és most már képes vagyok ebből megélni.
De azt mondták, most ne a pénzre koncentráljak,
hanem próbáljam a munkáim minőségét fejleszteni,
mert ha csökkenni kezd a népszerűségem, késő lesz fejlődni.
- Ez borzasztó! - Megdöbbentem!
Úgy érzem, kifogyott a szerencsém, és hamarosan elfelejtenek.
- Dehogyis! Miért? - Lehet, hogy nem látszik rajtam,
de érzem a nyomást. Őszintén szólva,
az emberek most tudnak rólam, és szerintem ez a karrierem csúcsa.
Ha nem tudok gyorsan fejlődni, el fogom veszíteni az állásomat.
Miért ennyire komoly a helyzet?
Mindig ez jár a fejemben, amikor a munkámra nézek.
Minden új dolog, amit létrehozok, valami korábbi művem másolatának tűnik.
Vannak rajongóim, akiknek tetszik ez a következetesség.
De úgy érzem, megrágnak majd, aztán pedig kiköpnek.
Nehéz mindkét célért dolgoznom egyszerre.
Itt van előtted a munkád,
de előre is akarsz gondolkodni, akár három-öt évet is.
Az is aggaszt, hogy a mostani műveim nem érdekesek. Nincs inspirációm.
- Nincs időm a művészetre. - Ezt átérzem!
Ez engem is aggaszt.
Nemrég ellátogattam Shibamatába egy Sóhei nevű sráccal,
aki szintén a Házban él, és nagyon felfrissített az a kiruccanás.
Egyébként meg olyan lennél, mint az házi kínai tészta.
Lenyesegetnek, mint a dao xiao miant.
- Egyre kisebb leszek, aztán eltűnök. - Átérzem.
Le akarom győzni a kihívásokat, amik visszatartanak.
Az a komplexusom, hogy nem tudok jól rajzolni,
szóval még egy művészeti iskolába is jelentkeztem.
Az szuper.
Zavar, hogy nincs végzettséged?
- Nagyon zavar! - Tényleg?
A Sóhei nevű srác művészeti suliban végzett.
Már az első naptól kezdve érdekelt.
De nem úgy estem bele, hogy kézen fogva akarnék vele járni.
- Nem? Oké. - De szeretnék olyasmit alkotni,
ami neki is nagyon tetszik.
Néha gyengébbnek érzem magam, mert nekem nincs végzettségem.
Minden érdekes, amit csinál.
Szerintem ügyesen alkot olyan dolgokat,
amik megérintik a közönségét.
Azokhoz hasonlítva a saját műveimet középszerűnek látom,
ami csak a tömegeket szórakoztatja.
Nem gyakran hoz össze a sors ilyen emberekkel.
Elég ritka. De nem tudnám neki elmondani.
- Túl kínos lenne. - Tényleg?
- Megjöttem. - Szia!
- Hali! - Tudják a titkunkat.
Nagyon jó illat van.
- Tacopartit rendeztünk. - Igen?
- Más néven „tacopát”. - Tacopart...
„Tacopa” mint tacoparti és nem takoyaki?
Ne már! Nagyon király.
Tudtuk, hogy imádod a tacót, amióta Okinawában jártál.
Köszönöm szépen. Köszi!
- Kaori cuki volt, nem? - Köszönöm a rajzot is.
- Riszakó, te rajzoltad? - „Köszönjük, Kenny.”
- Az utolsó vacsoránk. - Utoljára együtt.
- Mindent köszönök! - Köszönöm.
Ne mondd ezt! Nagyon szomorú.
- Jó étvágyat! - Jó étvágyat!
- Csodás!
Finom!
- Finom. - Ugye?
Hogy érezted magad itt?
Nagyon jól.
Sok nagyszerű barátot szerettem.
Még a Reivát is együtt ünnepeltük.
- Igen. - Tényleg!
- Reiva... - A szülinapodat is megünnepeltük.
Nagyon sok jó élmény ért itt.
Mikor mész?
- Reggel 8:00 körül. - Oké.
- Korán. - Igen.
De már fenn leszek.
Elmegyek a mosdóba.
Sok mindent szeretnék mondani, de visszafogom magam. Félénk vagyok.
- Mondd el neki. - Nem tudom, mit mondjak.
Igazad van. Nehogy megbánd!
Hát te?
- Más a ruhája. - Átöltözött?
Túl szűk volt az ing.
- Eleget ettél? - Tele vagyok.
Beszélhetünk?
- Jó szórakozást! - A tetőn vagy a játékszobában?
Mindenképp a tetőn.
Kíváncsi vagyok, miről beszélgetnek.
- Mi a helyzet velük? - Fogalmam sincs.
Nehogy unalmas legyen, hogy: „Örülök, hogy megismertelek.”
Hagyd rájuk! Úgyis elmegy. Miért lenne baj, ha így válnának el?
Mit gondol, ki ő, hogy így elhúzhatja ezt a „szeretem vagy nem szeretem” dolgot?
Uncsi.
De bunkó vagy!
Kaori bevallotta nekünk, hogy valóban érez valamit Sóhei iránt.
Nagyon felnézhet rá, ha ennyire érdekli, mit gondol a műveiről.
Sóhei áll hozzá a legközelebb,
aki művészeti iskolát végzett, ahogy ő is szerette volna.
Ezért indokolatlan nyomást érez,
hogy olyasmit csináljon, amit Sóhei megdicsér.
Nem hiszem, hogy ez romantikus vonzalom.
Érdekes. És most jön a legdurvább probléma.
- Micsoda kihívás. - Hajrá.
Ruka és a végtelen bölcsessége!
Ugye?
Az hoz leginkább zavarba vele kapcsolatban...
hogy nem akar színész lenni.
- Pók... - Hálót akar lőni a kezéből.
Azt akarja, hogy valaki segítsen neki,
hogy úgy nézzen ki, mint aki tényleg hálót lő.
Legalább érti, hogy soha nem fog igazi háló kijönni a kezéből.
- De... - Legalább tudja,
hogy animátorokra lesz hozzá szüksége.
Torichan, miattad még nagyobb hülyének néz ki a srác.
- Lehet... - Lehetne...
Várjunk csak...
Lehet, hogy át kellene gondolni ezt a hálószövős dolgot.
- Akár működhet is. - Mi van?
- Ne korlátozzuk magunkat! - Hiszen a pókoknak is megy.
- Mi megy nekik? - A hálószövés.
- Mi? Ja, tényleg. A pókok tudnak olyat. - Az igazi pókok.
Képesek rá, mert a testük úgy épül fel.
Na ácsi! Annyira próbálunk eleget tenni Rukának, hogy mi is meghülyülünk!
- Egy bolond százat csinált. - Jaj!
Egyszerűen csak azt szeretné, hogy valaki odarajzoljon a kezére
egy hálót, mintha tényleg ki tudná lőni.
- Ennyit akar. - Dióhéjban.
Elég lenne elmennie a Universal Studiosba,
és meglátogatni egy olyan kiállítást, ahol ezt megteheti.
- Az elég lenne, nem? - Csak ki akarja próbálni?
Gondolom.
Szerintem Ruka a leghitelesebben szeretné eljátszani Pókembert.
„Leghitelesebben szeretné eljátszani”?
- Mit értesz ez alatt? - Azt akarja, hogy igazinak hasson.
Ruka ügyvédje nem hagyja abba.
- Micsoda ügyvéd! - Nem semmi!
- Hol találták ezt a keménykezű nőt? - Nem áll le.
Nagyon erős.
Biztos, hogy régen népszerű volt ezekkel a fantáziálásokkal.
Igen, abban a korban, amikor ez még cuki volt.
Eddig lehet, hogy bejött az embereknek.
Kemény dió ez a srác. A marveles bárnál
azt hittem, utánanézett, mielőtt állásinterjúra ment,
de kiderült, hogy nem is keresnek új munkaerőt!
- Ez az. - Amikor megkérdezték, mit csinált ezután,
azt mondta, ivott egy vasemberes sört.
Mintha a My First Errand egyik részét látnám.
- Igen. - Tök komolyan gondolta.
És visszaszólt, amikor megkérdezték, tanult-e mostanában angolul.
Erre ő: „Nem a stílusom.
- Én a szívemmel beszélek.” - Igen.
„Nem tudom, mit jelent az ‘it's‘...”
Hogy nem lehet azt tudni?
Az „it's” nem is egy teljes szó.
- De a nyelvet jobban lehet... - Jön is az ügyvéd.
...olyan környezetben tanulni, ahol beszélik. Gyorsabb.
- A babák is úgy tanulnak. - Igazad lenne.
- Ha baba lenne. - De hát baba!
Rendben, akkor mostantól tekintsük babának.
A srác semmit nem tud angolul, így tiszta lappal talán
gyorsabban megy majd neki. Mit gondolsz, Rui?
Én 18 évesen kezdtem tanulni, amikor az Államokba költöztem.
Előtte egy szót se tudtam.
De most már igen! Látjátok, Rukának is van esélye.
Nem hiszem, hogy összehasonlíthatók.
Hiszen még a japánja is hibás.
- Igazad van. - Igen.
De ez is azt mutatja, hogy rengeteg üres hely van a fejében az angolnak.
- Így működik? - Több terabyte memóriája van.
- Mekkora potenciál. - Sok üres hely.
Szeretném hallani, milyen angol szavakat ismer még.
Az egyik a „Pan” lenne.
- Az biztos. - Az nem is angol, Ruka!
Igazad van.
Úgy elmondanám neki, hogy az nem angol.
- Jó néha kicsit butának lenni. - De ő nem csak „kicsit” az.
Bocsi, hogy így félrehívtalak.
Semmi gond.
Hideg van. Kell kabát?
- Nem, köszi. - Megvagy?
Szóval, adtál egy kis időt,
hogy az érzéseimen gondolkodjak.
- Igen. - Szóval...
biztosan egyértelmű válaszra vársz.
De még mindig nem tudom.
Nem tudom, mit akar a szívem, pedig több időt adtál.
De nem akarok mindent kidobni az ablakon.
Túl sokat jelentesz nekem ahhoz.
Szóval...
ha te is beleegyezel...
még több időt kérnék...
- Még több időt kérnék... - Oké.
...hogy jobban megismerhesselek.
De ez így elég bizonytalan válasz,
és tudatni akarom veled, hogy komolyan gondolkodom a dolgon.
Értem.
- Ezért én is kiköltözöm veled. - Tessék?
Én is kiköltözöm.
- Ha itt maradok... - Mi van?
Miről beszélsz?
Sokat tanulhatnék, ha maradnék a különböző emberek között.
De fontosabb, hogy a munkámra koncentráljak,
és hogy jobban megismerhesselek.
Fontos nekem, hogy megismerjelek.
- Ezért holnap én is kiköltözöm. - Komolyan mondod?
- Ez a tervem. - Komolyan?
Igen.
- Összezavartalak? - Nem, megértem.
- Megérted? - Igen.
Nagyon örülök. Őszintén, baromira örülök.
Közelebb jönnél?
Itt leszek.
Várom, hogy jobban megismerjelek.
Én is.
Lemenjünk?
A desszert nagyon jól nézett ki.
A magnós?
- A mangós? - Nem az?
- Hű, de lazák vagytok. - Hali.
- Szia! - Bocsi, hogy ilyen sokáig tartott.
- Ezt el akarod olvasni? - A One Piece-t szeretném olvasni.
Miről beszélgettetek?
Hát...
Arról, hogy holnap én is elmegyek...
Szóval... holnap kiköltözöm Kennyvel.
- Mi, tényleg? - Komolyan?
Nem viccelsz?
Nem.
- Kérdezhetek? - Persze.
Ti jártok?
- Nem. - Hogy mi?
- Bocsi. - Nem jártok?
- Miért nem?
Több időt kértem Kennytől, hogy egy kicsit jobban megismerjem.
Szóval...
Sokáig gondolkodtál rajta.
Tudom, hogy nehéz volt.
Jó, hogy időt szánsz arra, hogy rájöjj, mit akarsz.
Nem kell elsietni.
Szomorú.
Nagyon szomorú.
Olyan sokat veszekedtünk.
Reméltem, hogy jobban
megértjük majd egymást, és megbékélünk.
Úgyhogy elszomorít, hogy holnap te is elmész.
Tudom, mennyire éretlen tudok lenni.
De te nyíltan konfrontálódtál velem.
Lehet, hogy furán hangzik, de jó veszekedés volt,
és nagyra értékellek.
Sokat tanultam az esetből.
- Még ha nem is értettünk egyet. - Jó lecke volt.
Te is sokat segítettél nekem, Kaori. Végig.
Köszönöm, hogy ennyi mindent megosztottál velem.
Amikor itt voltál, mindig jól szórakoztam, Sóhei.
Ugye?
- De szemtelen! - Jó veled szórakozni.
Szórakoztató vagy, de néha kemény bölcsességeket osztasz meg.
Ruka, amikor szomorú voltam, mindig mellettem voltál.
Nagyon szeretlek.
Mindannyiótokat szeretem.
De ennél is erősebben vágyom arra, hogy kövessem Kennyt az útján.
Jobban meg akarom ismerni, ezért megyek el.
- Hogy ne érezzem magam magányosnak. - Ez boldog búcsú.
Az.
Így van. Pontosan.
- Erre igyunk! - Jó!
- Igyunk! - Jó!
Riszakó...
köszönöm, hogy a barátom vagy.
- Beszéljünk? - Hogy?
- Beszéljünk egy kicsit. - Oké.
- Keserédes a búcsú. - Egyedül leszek nélküled.
Hasonló korúak vagyunk,
- és sokszor késő estig fenn voltunk. - Aha.
- Nagyon jó volt. - Igen.
Remélem, a barátom maradsz,
- miután elmegyek. - Persze, hogy az maradok.
- Megígértük, hogy örökké barátok leszünk. - Emlékszem.
- Annyira rég történt. - Igen.
Mi a helyzet Kaorival?
Hallottad, nem? Szerveztünk egy vacsorát, de...
- Ja, igen. Ott voltam. - Emlékszel?
Mit érzel?
Nem normális, ha csend is van a randikon?
De, gondolom.
Fura lenne végigbeszélni az egészet, szünetek nélkül.
Szerintem...
nagyon másak a véleményeink.
- Igen? - Hát, nem tudom.
Szerintem túlgondolja...
a beszélgetések közti csendet.
Mit gondolsz?
Kaorit nagyon foglalkoztatják mások igényei.
Nagyon aranyos ilyen szempontból.
Valószínűleg csak azt szeretné, hogy te jól érezd magad.
Jó lenne, ha te is ugyanígy figyelnél az ő igényeire.
Lehet, hogy téged
egyáltalán nem zavarnak a csendes pillanatok.
De neki ezek kényelmetlenek.
Bájos lenne, ha odatennéd magad,
és bemutatnád, hogy te is figyelsz rá.
Igazad van.
- Menni fog. Tegyünk meg mindent! - Jó.
- Ez kettőnk ügye. - Sok sikert kívánok.
Meglesz, köszi.
Menjünk!
Jó kevés cuccod van.
Igen, a többit elszállíttatom.
Ennyi cuccod van?
Nem, rengeteg van.
- Bocsi. Megvagy? - A kulcs kiáll belőle.
- Köszönöm! Tökéletes.
Köszönöm.
KÖSZÖNJÜK!
Köszönjük.
- Még nem fogtam fel, hogy elmegyek. - Hát, igen.
Nem tűnik valósnak.
Szomorúnak kéne lennem, de hamarosan láthatlak titeket.
- Bármikor. - Ilyen érzés.
Olyan, mint bármelyik nap.
Amikor láttam, hogy pakolsz, egyből valóságosabb lett.
- Mire hazaérek, lehet, hogy felfogom. - Igen.
- Szerintem is. - Ugye?
- Megbántad? - Egyáltalán nem.
- Ez gyors válasz volt. - Szupergyors.
- Még a kérdést se fejezted be. - Nem bántam meg semmit.
- Mehetünk? - Igen.
Ez lesz a nehéz része.
- Ölelj meg! - Ez túl nehéz!
Szomorú vagyok.
- Vigyázz magadra! - Engem is ölelj meg!
- Köszönöm! - Köszönöm!
Nem ereszti el Kennyt!
Jaj, ezen az oldalon?
Mint egy kisgyerek.
- Köszönöm. És neked is. - Köszönöm... Bocsi.
- Köszönöm. - Köszönöm.
- Viszlát a koncerteden! - Drukkolok nektek.
Köszönöm.
Sok szerencsét!
Akkor megyünk!
- Köszönjük! - Köszönjük szépen!
- Sziasztok! - Jók legyetek!
- Szépek együtt, nem? - De.
Viszlát!
- Sziasztok! - Viszlát!
És már mennek is.
Elmentek.
SZUEHIROCSO, TOKIÓ
Jó reggelt!
AIZAVA JUSZUKE ZENÉSZ, UKULELE (EDEN KAI)
- Nincs táska? - Rég láttalak. Nincs táska!
- Jó újra látni. - Téged is.
- Rég találkoztunk. - Elég régen.
Hosszú ideje.
Csak két hét volt.
- Két hete? - Nem tudom. Egy hete?
Emlékszem, hogy azt mondtad, szeretnél megtanulni ukulelézni.
Úgyhogy el akartalak vinni a hangszerboltba, ahova járok.
- Oké! - Ott játszani is lehet.
- Király! - Igen, itt lesz.
- A második szinten. - Itt?
Igen.
A neve Tokyoite.
MUSIC SPACE
AKIHABARA
- Nagyon cuki. - Igen.
Klasszikus tejes teát kérek.
- Tejes teát? - Igen.
Azt hallottam, hogy hamarosan egy tápióka vidámparkot nyitnak Haradzsukuban.
- A hírekben láttam. - Vidámparkot?
- Megkóstolhatod... Köszönjük! - Köszönjük!
- Fizetni kell a belépésért? - Nem tudom, de megkóstolhatod a bobákat.
- Rengeteg íz egy helyen. - Tényleg?
Az C.
Itt?
- Igen, a gyűrűsujjaddal... - Ez C?
Igen, a harmadik bund. Az lesz az.
- Jól játszol. - Igen?
Befejezésképp... legyen... játssz egy G7-et!
- Hol is volt? Itt? - Igen, ott.
Ha ez a basszus,
akkor jöhetnek az akkordok, én meg játszok...
Nem semmi.
- Ezt most találtad ki? - Igen.
- Szuper! - Ez nagyon király volt!
- Most találtad ki? - Igen, improvizáltam.
Ez nagyon menő!
- Máskor is eljöhetnél. - A házba?
- Tényleg? - Aha.
- Augusztusban... - Mikor mész el legközelebb?
Augusztus ötödikén repülök el, de harmadikán Kagoshimában kell lennem.
A koncert után nem hiszem, hogy tél előtt visszajövök Japánba.
- Komolyan? - Igen, elég biztos.
Szeretnél valamit csinálni, amíg itt vagy?
Ritkán töltöm Japánban...
a nyarat, szóval...
- Megnéznék egy tűzijáték fesztivált. - Az szuperül hangzik.
- Remélem, sikerül megnézned. - Ja.
Hogy teljesen őszinte legyek...
- romantikus érzéseim vannak irántad. - Értem.
Szóval, ha harmadszor is szeretnél találkozni,
lehetne egy valódi randi?
Akár elmehetnénk a tűzijáték fesztiválra is.
- Mit szólsz? - Valódi randi?
- Igen, úgy értem...
Szóval akkor nem mehetünk, ha én nem érzek irántad ilyesmit?
Hogy is mondjam?
Nagyon kedvellek,
de jelenleg csak barátként,
és nem romantikus partnerként.
Oké.
Szeretnélek...
jobban megismerni barátként.
És ki tudja, mi lesz belőle?
Menjünk el a fesztiválra!
Így is szeretnél?
Te szeretnél?
- Gondoljuk át! - Jó, rendben.
- Indulnod kell? - Igen, mennem kéne.
Kikísérlek.
- Ezt élveztem, köszönöm. - Köszi! Majd hívj!
Juszuke!
Annyira jó srác, de...
Mindig szívszorító vége lesz.
Brutális...
- Ugye? - Nagyon brutális.
Hiszen azt mondta neki, ilyen pasit keres.
De a nők gyakran mondják ezt, nem?
De tudnia kellett, hogy ezzel csak reményt kelt benne.
Kegyetlen volt, hogy ezt mondta, amikor tudta, hogy Juszuke kedveli.
De várjunk csak!
Sokat fog tanulni, ha sok ilyet él még át.
Az ő hibája is, mert Haruka kinézete alapján esett szerelembe.
- Igaz. - Gyorsan beleszeret akárkibe, nem?
- Szereti a szép lányokat. - Ezt már meg is tanulta.
De még sokat kell tanulnia.
Nem baj. Egyáltalán nem szomorú.
Remélhetőleg talál valamit, ami miatt komolyabban veszik partnerként is.
A ruhájától kezdve a testtartásáig,
- van min fejleszteni. Reméljük, sikerül. - Igen.
Volt egy meglepő fordulatunk: Riszakó is elhagyja a házat.
- Nem számítottunk rá. - Váratlan volt.
Abban megegyezhetünk, hogy Kenny sosem találja a megfelelő alkalmat a csókra.
- Nem ment neki. - Tokui, te mit gondolsz?
- Az időzítés... - Megdöbbentett.
Borzalmas időzítés volt.
Hogyan készülhetne fel az ember, ha ilyen hirtelen éri valami?
Elég egyoldalú volt, felnőtt létére.
- Éretlenül viselkedett. - Igen.
Neked jobb az időzítésed, nem, Rui?
- Időzítésem? - A csókkal kapcsolatban?
Te mindig célba találsz, biztosan tudod...
Van köze a kettőnek egymáshoz?
„Mindig célba találsz, ugye?”
Az egyik legjobb kosárlabdázóval beszélsz.
Meg kell adni a nőknek a kellő távolságot.
- Jó ezzel tisztában lenni. - Igen.
Nem lehet túl gyorsan közelíteni, és nem szabad túl messzire menni.
Pontosan. Remélem, ezt Kenny is megtanulja.
- Túl gyorsan közelít! - „Örülök! Csókolj meg!”
Biztos azt hiszi, hogy sikerrel fog járni.
Belenyomta az arcát Riszakóéba, és összekócolta a haját...
- Az a kócolás is fura volt. - Kínos.
A csók alapján annyira érett, mint Ruka.
Rukával vetekszik...
Ne Ruka legyen a logika mértékegysége!
„Rukával vetekszik.”
Új szavunk van az éretlenségre: „Ruka.”
De Ruka legalább a távolságot érti.
Szerintem tudná, mikor csókolja meg a lányt.
- Kenny csak magára gondol. - Igen.
Ruka valószínűleg empatikusabb másokkal.
- Érzelmes, és gyakran könnyes a szeme. - Igen.
A következő jelenet lesz az utolsó a hétre, ugye?
Valószínűleg megismerhetjük az új tagokat.
- Biztos látni fogjuk őket. - Bizony, tetőtől talpig.
- Lássuk! - Ruinak ez kínzás lesz.
Sokkal később fogod őket látni.
- Igazad van. - Ez kegyetlen!
Ez lesz a betekintőm.
HON-ACUGI, KANAGAVA
CHARCOAL JAKINIKU, NAMI
Már nem is tudok lépést tartani. Mesélj még!
Ismeritek a Ház terasszal című műsort?
- Láttátok? - Igen.
- Arra gondoltam, beköltözöm. - Mit mondtál?
- Arra gondoltam, beköltözöm. - Hogy beköltözöl?
- Ott fogok lakni. - Igen, úgy működik.
- Igen. - Anyu, apu, nem lesztek magányosak?
Nem lesz gond, apu? Biztos hiányozni fogok.
- Igen. - Hát...
Magányos lesz.
Lehet, hogy megint sírni fog.
- Ne mondd ezt! - Lehet, hogy sírni fogsz.
- És azt mondod, ne menjek. - Hát...
egyetemre is mész.
Mit gondolsz, ezzel mit fogsz elérni, Emi?
- Szeretném megtalálni a szerelmet. - Na ne mondd!
SIMOKITAZAVA, TOKIÓ
PING PONG
WORLD OF FIRST LOVE SNEEZE
Szia!
Hogy vagy, anyu?
Ráérsz most beszélni?
Röviden csak annyi,
hogy elfogadták a jelentkezésem a Ház terasszal című műsorba.
Egy közös házban leszek más lakókkal.
Összesen hatan. Három férfi és három nő.
Október végétől íróként fogok dolgozni.
A házban közelebb kerülhetek a céljaim eléréséhez,
és az álmaim valóra váltásához.
Köszönöm, anyu.
Én is szeretlek. Puszi.
Szia, anya. Később beszélünk.
HÁZ TERASSZAL: TOKYO 2019-2020
A feliratot fordította: Bencze Ádám Imre